Comunicat de Corrent Roja sobre la Reforma Laboral: 

MOBILITZEM-NOS CONTRA UNA REFORMA LABORAL QUE ABARATEIX L’ACOMIADAMENT, MANTÉ LA PRECARIETAT I APORTA MULTIMILIONÀRIES SUBVENCIONS A LA PATRONAL 

Corrent Roja ha estat denunciant, convocant i participant en les mobilitzacions unitàries contra la Reforma Laboral que durant més d'un any s'ha estat negociant en el marc de l'anomenat “Diàleg Social” i que el 9 de maig es va signar solemnement al Palau de la Moncloa.

Corrent Roja rebutja la reforma laboral perquè suposa un nou atemptat contra els drets i garanties de la classe treballadora, aprofundint en els continguts de la fracassada reforma laboral pactada el 1997, anomenada “Acord per a l'Estabilitat en l'Ocupació”, perquè:

1.- Aprofundeix en l'abaratiment de l'acomiadament en estendre a més col·lectius el contracte indefinit de foment d'ocupació (amb acomiadament de 33 dies per any i 24 mensualitats, en lloc dels 45 dies i 42 mensualitats de l'ordinari), un contracte que va ser creat l'any 1997. Gairebé 10 anys després la precarietat ha crescut fins a afectar el 34% de la força de treball (5'3 milions de treballadors). Aquest contracte ha demostrat quina és la seva vertadera utilitat: acabar substituint al contracte ordinari. Ara es dóna un nou pas en aquesta mateixa direcció, la de precaritzar l'ocupació indefinida.

2.- Suposa un nou i massiu transvasament de diners dels treballadors cap als empresaris, aprofundint en la línea de la reforma de 1997. Mitjançant l'increment de les bonificacions (per utilitzar el contracte de foment d'ocupació…) i la reducció de cotitzacions (a la desocupació, FOGASA i ETT's) els empresaris rebran al voltant de 4.200 milions d'euros anuals, a sumar als més de 17.000 milions que només en bonificacions han rebut des del 1998. En lloc de destinar aquests fons a l’objectiu per al qual es recapten, augmentar les insuficients prestacions socials dels treballadors, aviat tornaran a dir que cal retallar la prestació per desocupació i altres drets socials -ja ho fan amb les pensions públiques- perquè “són insostenibles”, especialment quan finalitzi l'actual conjuntura de creixement econòmic.

3.- No reduirà la precarietat laboral, com no la va reduir la reforma pactada el 1997, ja que tampoc ara es restableix el principi de causalitat i estabilitat en l'ocupació. Altrament, mantenen les principals formes de contractació precària actuals: contracte d'obra i servei, eventual per circumstàncies de la producció i la subcontractació. En aquestes circumstàncies, la limitació a l'encadenament de contractes no impedirà que els empresaris continuïn substituint a uns treballadors per altres en un mateix lloc de treball abans que es compleixi el termini obligatori per a la conversió del contracte en indefinit (24 mesos en un període de 30), la inspecció seguirà actuant limitadament, la normativa sancionadora continuarà essent permissiva,… Els propis sindicats signants reconeixen que més de la meitat dels contractes eventuals són en frau de llei i fins i tot algun dirigent ha expressat públicament els seus dubtes sobre l'eficàcia de les mesures contra la contractació fraudulenta recollides a l'acord. 

4.- Per justificar els retrocessos en drets que ens han tornat a imposar amb la seva firma, els dirigents de CCOO i UGT presenten algunes concessions menors i d’abast limitat: l'ampliació del dret a la desocupació als més grans de 45 anys sense càrregues familiars, una petita millora de les indemnitzacions del Fogasa o la supressió del contracte d'inserció.

D'altra banda i també en el més gran dels secrets, els dirigents de CCOO i UGT han anunciat que pràcticament ja han assolit un acord de reforma de les pensions públiques que, pel que ha transcendit fins ara, portarà als treballadors una nova rebaixa general de les pensions a través d'ampliar el temps cotitzat per tenir accés a aquest dret, d'endurir els requisits per accedir a la jubilació parcial, d'una probable rebaixa del percentatge de pensió a percebre segons el temps cotitzat, de seguir incentivant la jubilació més enllà dels 65 anys i de potenciar les pensions privades a través de la negociació col·lectiva. 

A més aquesta reforma laboral, com la de 1997 i com és pràctica habitual en totes les actuacions de la burocràcia dirigent de CCOO i UGT, també s'ha negociat i signat sense informació, participació ni consulta als treballadors i treballadores, els vertaders afectats i les víctimes de les seves antidemocràtiques decisions.

Mentre aquí s'aprofundeix en aquesta via neoliberal de desregulació de drets, en la qual l'última reforma laboral sempre és l'antesala de la següent (la necessitat de “reformes successives” a què es refereix el ministre de Treball), a França un dels principals arguments de la triomfant revolta dels estudiants i treballadors francesos era precisament el rebuig del desregulat i precari model laboral espanyol en el qual es basaven les propostes del govern Villepin. 

La reforma laboral torna a posar sobre la taula la necessitat urgent de seguir avançant en la construcció d'una oposició unificada i àmplia a la política sindical entreguista del sindicalisme oficial i burocràtic de CCOO i UGT. Una oposició de classe, democràtica i combativa disposada a defensar amb fermesa els interessos de la classe treballadora. Alguns passos, encara insuficients, ja s'han anat donant; des de la reunió estatal de sindicats i corrents sindicals alternatives de Granada, han estat diverses les campanyes i iniciatives unitàries contra la reforma laboral que s'han vingut desenvolupant en diferents punts de l'Estat. 

Cal qüestionar d'arrel el model imposat des de la Transició i basat en la prioritat absoluta del creixement econòmic i de la competitivitat sobre els drets de la classe treballadora. És l'acceptació d'aquesta lògica per part de CC.OO i UGT la que identifica la seva actuació amb els interessos de la patronal i la que marca un procés interminable de liquidació de conquestes laborals i socials, durament arrencades en la lluita per generacions anteriors.

L'única reforma vàlida és aquella que posi fi a totes les modalitats de contractació precària i restableixi el principi de causalitat. És el moment de, seguint l'exemple francès, aixecar una potent i unitària resposta contra la reforma laboral que, arrencant de les assemblees, del treball de base i de la participació dels treballadors i treballadores, articuli un mobilització àmplia i sostinguda per la retirada del suport a la nova reforma laboral dels sindicats signants i a favor de l'ocupació estable i digne. 

9 de maig de 2006

CORRENT ROJA
correntroja@telefonica.net 
<http://www.nodo50.org/corrienteroja/>